Numele meu este Melinda Gordon.
Sunt măritată,
locuiesc într-un orăşel,
şi sunt proprietara unui magazin de antichităţi.
Aş putea fi ca şi tine.
Cu excepţia faptului că, de când eram mică,
am aflat că pot vorbi cu morţii.
Spirite legate de pământ, aşa le numea bunica.
Sunt blocate aici deoarece mai au treburi
nerezolvate cu cei vii
şi vin la mine să caute sprijin.
Ca să-ţi pot spune povestea mea,
trebuie să ţi-o spun pe a lor.
OpenSubtitles.org AP stops working soon, but not for VIP members -> osdb.link/vip
Îţi stă foarte bine. Ţi-ar sta şi mai bine cu un joben şi un bici.
Cheamă-mă dacă ai nevoie de ajutor.
Doamne, ce îmi place de Halloween.
Părinţii mei îi acordau multă importanţă.
Când eram mică aranjau casa ca şi cum ar fi fost un platou de filmare.
Era aşa de frumos.
Alor tăi le plăcea Halloween-ul?
Mama îl ura.
Tata nu ştiu ce părere avea.
De ce?
Ne-a părăsit când eram mică.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Ştii ce? Cred că masa asta ar arăta mai bine lângă fereastră.
- Poţi să mă ajuţi? - Sigur.
Îmi place să muncesc aici. E aşa drăguţ să decorezi.
Mă bucur că îţi place.
Ţi-a murit cineva din familie în ultima vreme?
Poftim?
Din rudele tale. Majoritatea sunt bine, nu?
Da. O viaţă a naibii de lungă.
Ambele bunici sunt încă în viaţă
şi am un unchi de gradul al treilea care are 102 de ani.
Incredibil! Toţi sunt încă în viaţă.
Vrei să vezi rujul meu de zombie pe care l-am luat pentru Halloween?
- Da. - Să îţi arăt.
Apropo, diseară sunt în juriul concursului de sculptat în dovleci, de la şcoală
Vrei să vii?
Aş veni, dar am planuri cu o prietenă.
Dacă e prietenă, nu e nici o problemă. Cu cât mai mulţi, cu atât mai bine.
Merci, dar nu poate veni.
Bine.
Aş putea să jur că l-am pus aici.
Nu ştiu de ce nu am putut să-i spun pur şi simplu că vin aici.
Delia e drăguţă.
Are simţul umorului.
Poate că doar îmi este greu să vorbesc.
Îmi e atât de dor de tine, Andrea.
Întotdeauna vei fi prietena mea cea mai bună.
Să îmi păstrezi şi mie o bucăţică din acea lumină, da?
Fantome! Fantome! Fantome! Fantome!
- Nu e bine. - Ce nu e bine?
Asta nu e bine.
- Cine eşti? - Nu e bine.
- Unde sunt? - Ştiu că eşti confuz.
N-ai murit decât de câteva luni.
- Nu eu. - Poftim?
Nu pot să fiu aici. Nu se poate.
Ba da, eşti aici. Te-am văzut când ieşeai din mormânt.
Dar nu e al meu.
Vrei să îmi spui că..
Ajută-mă. Sunt într-un alt mormânt.
Cimitir, zici. Pare a fi un loc normal pentru fantome.
De fapt, nu e. Fantomele îşi iau energia de la cei vii.
Sunt mai multe fantome într-un mall decât într-un cimitir.
Aşa se explică de ce e aşa de aglomerată parcarea.
Fantomele au tendinţa de a apărea acolo unde e problema,
iar problema acestei fantome este la cimitir.
Cum poate fi cineva îngropat într-un alt mormânt?
Te face să te întrebi ce se întâmplă la morgă.
Nu vrei să ştii.
Nu, chiar nu vreau.
Deci, presupunând că are dreptate, asta înseamnă că în mormânt
e un alt cadavru?
- Aşa s-ar părea. - Şi ce aş putea eu să fac?
Nu prea mult, dacă nu găseşti familia.
Doar ei pot să autorizeze o exhumare.
Dar va trebui să ai nevoie de dovezi ceva mai concrete decât
că "am vorbit cu o fantomă".
Te face să te întrebi cum de nu au ştiut că e altcineva.
Probabil că era desfigurat.
Da. Arăta destul de rău.
- Îţi e frig? - Nu, doar că e cam înfricoşător.
De obicei, munca mea presupune altceva.
Nu sunt obişnuită cu chestia asta cu cadavre.
Vrei să încerci să te obişnuieşti cu un cineva care e în viaţă?
Sună bine.
Nici nu trebuie să vorbim foarte mult.
Pleacă! Pleacă!
Pleacă de aici! Nu sunt el!
Opreşte-te!
Poftim?
Cineva să oprească ploaia!
Aşa se întâmplă de fiecare dată când vin aici.
Cred că este felul lui de a-mi spune că ştie că sunt aici.
E drăguţ să crezi asta.
Îmi pari cunoscută. Ne-am cunoscut?
Numele meu este Melinda Gordon.
Am un magazin de antichităţi, "Same as it never was".
Îmi place magazinul.
Am cumpărat anul trecut o vază, de la unul din angajaţi tăi.
Drăguţă fată.
Da.
Sunt Shelby Burris.
Iar aici este soţul meu, Steve.
Îmi pare rău.
Se spune că durerea se estompează pe măsură ce trece timpul,
dar nu prea e aşa.
Nu. Aşa e.
Era bun şi atent. Îi plăcea să râdă.
Pare un om minunat.
Erai aici când l-au îngropat?
Ai apucat să îi spui la revedere şi să îl vezi pentru ultima oară?
Doar cu gândul.
Era aşa de desfigurat, încât a trebuit să îl înmormânteze într-un sicriu închis.
Îmi pare rău. Nu am vrut să te supăr.
E în regulă. E mai bine să vorbesc decât să ţin în mine.
Mi-a părut bine de cunoştinţă, Melinda.
Nu te-am întrebat. Ai şi tu îngropat aici pe cineva drag?
Da.
Fata drăguţă de la magazin.
Îmi pare rău.
Viaţa e aşa de scurtă.
Poţi să fii fericit, lucrurile să meargă bine şi apoi..
dintr-o dată, să se năruie totul.
Da, aşa e.
Până la urmă, viaţa e pentru cei vii, nu-i aşa?
Ce faci aici?
Femeia aceea. Vine aici în fiecare zi. Plânge aşa de mult.
Dar nu pentru mine.
De asta încerci să scapi de ea?
Crede că eşti soţul ei.
Dar nu sunt.
- Cine eşti? - Godfrey.
Adam Godfrey.
Ştii cum ai murit?
A fost o lumină
puternică, fierbinte.
Pur şi simplu.. Nu ştiu.
Ştiu că îţi este greu
şi că te simţi confuz, dar va fi mai bine.
Ai o familie? Cineva care să ne ajute?
Eram singur. Întotdeauna am fost singur.
Găseşte-mi mormântul..
Te rog.
Adam Godfrey este scriitor.
Ai spus ceva?
A, nu, scuze.
Adam Godfrey? Un mare scriitor.
Nu ai citit niciodată "Iluzii pierdute"?
Dragă, te-am văzut ieri că te uitai direct la mine.
Nu te face că nu mă vezi.
Nu pot să vorbesc.
Scuze. A trebuit să o expediez. Aveai nevoie de mine?
Nu. Caut cartea asta, "Iluzii pierdute".
Am citit-o anul trecut la cercul nostru literar. Bună carte.
Dar autorul era genul care dă lovitura cu o carte şi cam atât.
Să vedem.
Cu toţii am citit-o de trei sau patru ori.
Am încercat să-i facem pe cei de la club
să numească un sandwich după personajul principal.
E vorba despre un tânăr care se luptă să îşi găsească locul în lume,
dar care eşuează lamentabil. Tristă, dar totuşi ciudat de impulsionantă.
Da, asta e.
O mai am pe acasă, dacă vrei să o împrumuţi.
Apropo, nu îţi e foame? Eu mor de foame.
Am pierdut noţiunea timpului. Du-te, te rog, la masă. Îţi ţin eu locul.
Tu şi cu Andrea.. Aţi închis şi voi vreodată magazinul
ca să mergeţi la masă împreună?
Ştii ce? Nu pot.
Pentru că am un comision de făcut, aşa că rămâne pe altă dată.
- Bună. - Bună.
Ce coincidenţă să ne întâlnim de două ori în două zile.
Pentru mine nu e aşa de ciudat. Vin aici în fiecare zi.
Pot să te întreb ceva?
Numele de Adam Godfrey îţi spune ceva?
Nu. Ar trebui?
Mă gândeam că poate era unul din prietenii soţului tău.
Steve avea foarte mulţi prieteni. De unde să îl ştiu?
Era scriitor. Acum e mort.
Adam Godfrey.
Îmi pare rău. Nu mi-l amintesc.
Dacă îmi amintesc, te anunţ.
Pot să te întreb cum a murit soţul tău?
Sigur. Credeam că ţi-am spus. A fost fulgerat.
Cum?
Ştiu că sună ciudat, dar aşa a murit.
A fost lovit de un fulger.
- Fulger? - Aşa mi-a spus ea,
dar fantoma mi-a spus că a murit şi apoi a fost acea lumină puternică.
Da? Şi?
Deci.. Dacă amândoi au murit din cauza aceluiaşi tip de şoc electric?
E posibil să fie legaţi fizic, într-un fel,
sau ca sufletele lor să fi făcut schimb de corpuri.
Nu credeam că o să spun vreodată asta, dar chiar e o nebunie.
Da. Este. Când mă ascult spunând asta, chiar pare o nebunie.
Pe de altă parte, de ce nu? Halloween-ul e aproape.
Aşa e. Bunica spunea că delimitarea dintre
vii şi morţi e mai fragilă în preajma Halloween-ului.
Singurul mod în care poţi dovedi aşa ceva
este dacă ai găsi unde a fost celălalt cadavru, nu?
Da. Şi apoi aş putea vorbi cu fantoma.
Dar am căutat pe internet şi nu găsesc nimic
despre moartea lui Adam Godfrey.
Am vorbit chiar şi cu editorii săi.
Da? Şi ce au spus?
Habar nu aveau. Nici măcar nu ştiau că e mort.
Sper că nu le-ai spus tu.
Cum să le fi spus? Nu pot să dovedesc.
Complicat.
Pe de altă parte, am găsit ceva despre Steve Burris. Necrologul său.
Nu seamănă deloc cu Adam.
Ia ascultă aici. O prezenţă vie în circuitul social,
cu o pasiune deosebită pentru lux, aventură şi o viaţă bună.
Iar fantoma ta era solitară, nu?
Puţin probabil ca drumurile să li se fi întâlnit prea des.
Vin.
Salut, Jim. Sper că nu e prea târziu pentru vizită.
Nu, deloc.
Delia, intră, te rog.
Aş vrea, dar am vrut doar să îţi las cartea, în drum spre casă.
E cam sumbră, dar mie îmi plac genul ăsta de cărţi.
Şi mie. Merci.
Sigur nu vrei să intri? Ne pregăteam să atacăm desertul.
Desert? Mor după ceva cu ciocolată.
Sună bine, dar trebuie să mă duc acasă.
Ned a făcut greşeala să fie de acord
să mă lase să văd un film care nu are nici o crimă,
nici o mutilare sau vreo explozie violentă,
aşa că vreau să văd cât mai mult din el
până când îşi va da seama ce greşeală a făcut.
Plictisitor.
Bine. Ne vedem mâine.
Bine.
- Ai grijă! - Eşti bine?
Da. Doamne, ce împiedicată sunt azi. Pa.
Nu pot să văd şi eu ce era la desert?
Nu că mi-aş mai face griji că mă îngraş.
Stai aşa. Era însoţită?
Da. Iar fantoma ei e dependentă de ciocolată.
Chiar nu ştiu ce o să fac.
Ştiam eu.
Ia ascultă la dedicaţia asta..
"Pentru Jean, fără al cărei sprijin nu aş fi putut
să scriu această carte".
Pare a fi vorba de o nevastă.
Mi-a spus că era singur. Întotdeauna singur.
Poate că l-a părăsit.
Ştii că eşti un romantic incurabil, nu?
Există o Jean Godfrey care este proprietara
unui magazin de animale de casă, în Sunset Park.
Ce crezi, bărbat sau femeie?
Doar un singur mod de a afla.
Ştii ce? Îmi place să rezolv lucrurile astea cu tine.
Ştii, am citit undeva..
Vânătoarea de fantome face o căsătorie mai puternică.
Nu pot. Nu, nu pot.
Draga de tine, eşti bine?
Da. Scuze.
Doar că i-am promis soţului meu că nu voi
aduce acasă ceva mătăsos şi pufos şi..
Am înţeles. Dacă te ajută, zona cu reptile e chiar acolo.
De fapt, caut o fiinţă umană.
Jean Godfrey?
Da, eu sunt.
Bună. Sunt Melinda Gordon.
Eşti rudă cu scriitorul Adam Godfrey?
Dacă faptul că sunt căsătorită cu el înseamnă că suntem rude..
- E soţul tău? - A fost, acum mult timp.
I-am păstrat numele. De ce întrebi?
Îmi pare rău. E mort.
O, Doamne..
Tony, poţi să vii în locul meu, te rog?
Sigur, Jean.
Să mergem afară.
Îmi pare rău, chiar trebuie să fac asta.
N-am să o aprind, dar trebuie măcar să repet gesturile.
E greu să te laşi de fumat.
Aşa am auzit şi eu.
Deci Adam e mort.
Cum s-a întâmplat?
A fost un accident. Nu ştiu toate amănuntele.
Tu eşti iubita lui?
Nu. L-am cunoscut recent.
Mi-a spus că tot timpul a fost singur.
Într-un fel, cred că a fost singur,
chiar şi atunci când eram căsătoriţi.
Da. La început a fost bine.
Doar că era genul de om de care îţi e greu să te apropii.
Bănuiesc că aţi citit "Iluzii pierdute".
În mare, e povestea vieţii lui.
Un tânăr chinuit, prea bun pentru el, care nu s-a integrat.
Am crezut că eu urma să fiu aceea care să îl facă să se deschidă.
Ştii ce? Niciodată să nu crezi
că ai putea să-i salvezi pe aceşti artişti chinuiţi.
Cred că de fapt le place să se chinuie. E ceea ce îi face artişti.
Totuşi, a avut succes o perioadă, nu?
A, da. "Iluzii pierdute" a fost un mare succes.
Apoi a ieşit cel de-al doilea roman.
Criticii l-au desfiinţat.
Adam a fost distrus
şi a spus că trebuie să se mute la cabană,
să aibă linişte să poată scrie.
La început venea acasă în fiecare weekend,
apoi o dată pe lună, apoi a avut loc discuţia.
Aceea în care ştii că totul s-a sfârşit.
Dacă vrei ceva pe care să te poţi baza, ia-ţi un animal de casă.
Merci pentru sfat.
Îţi mulţumesc pentru că mi-ai spus toate acestea.
Of, Doamne.
O să îmi fie greu să îi spun lui Kate.
- Kate? - Fata lui.
Da. Moartea poate fi greu de explicat unui copil.
Ei, nu prea mai e un copil. E studentă la universitatea de stat.
Nu l-a mai văzut şi nici nu a mai auzit de el de când avea 3 ani.
- 3 ani? - Nu ar recunoaşte niciodată,
dar cred că întotdeauna a crezut că îl va revedea.
La naiba, poate chiar să primească o explicaţie.
Dar asta nu se va mai întâmpla acum, nu?
Mulţumesc. Am vrut..
Am vrut să ştii.
- Ce faci aici? - Nu ştiu exact.
Simt că sunt lângă ceva ce era important.
Trebuie să vorbesc cu tine.
De ce nu mi-ai spus că ai avut o soţie şi o fiică?
O soţie şi o fiică?
Nu, nu am avut o soţie şi..
O, Doamne.
Jean şi Kate.
Da, Jean şi Kate, pe care ai abandonat-o când avea 3 ani.
- De ce aş fi făcut asta? - Asta aş vrea şi eu să ştiu.
Ştiu doar că aveam o groază de tenebre.
Îmi era greu să mă aflu în preajma oamenilor.
Cred că am crezut că nu eram bun pentru niciuna din ele.
Aşa că le-ai părăsit?
Nu, le-am eliberat pentru a-şi putea trăi viaţa mai fericite, fără mine.
- Ce? - E clasic.
- Nu înţelegi. - Nu, tu nu înţelegi.
Cum crezi că s-a simţit fiica ta când a trebuit
să vadă cum pleci definitiv din viaţa ei?
Liberă? Eşti tatăl ei.
Era complicat. Nu sunt mândru de ce am făcut..
Foarte bine, pentru că nu meriţi să fii fericit.
Meriţi să fii exact acolo unde eşti. Într-un alt mormânt,
condamnat să asculţi cum o femeie jeleşte
un om bun, ştiind că acela nu eşti tu.
În fine, stăteam pe aleea aia şi ţipam la fantoma asta.
De ce am fost atât de sentimentală?
Nu o să citeşti, nu?
Nu vreau să am nimic de-a face cu această fantomă.
De ce aş ajuta pe cineva care şi-a părăsit familia, şi-a abandonat copilul?
Despre ce familie vorbim acum?
Bine, recunosc, sunt implicată mai personal în asta. Şi ce?
Şi nimic. Doar că ştiu de unde provine asta.
Şi apoi a avut tupeul să îmi ceară să îndrept lucrurile pentru el.
În apărarea lui, aş spune că nu sunt
prea mulţi oameni la care ar putea să apeleze.
Îi iei apărarea?
Doar scot în evidenţă faptul că eşti implicată sentimental.
Nu trebuie să ajut fiecare fantomă care îmi iese în cale. E alegerea mea, nu?
Adică m-ai auzit când le-am spus unor fantome să mă lase în pace.
Doar atunci când credeai că nu le poţi ajuta.
Chiar crezi că pot să o ajut?
Da, aşa cred. Şi cred că şi tu crezi la fel.
Nu pot să mai vorbesc despre asta. Mă doare capul.
E fabuloasă.
E de vânzare?
A, nu, îmi pare rău. E a mea.
Lucy şi Ethel ar da orice să aibă geanta asta.
Se poate?
Sigur.
Poftim.
Liberace, ai grijă cu catarama aia. Vrei să o strici?
Liberace = artist din SUA, în anii '50, cunoscut pentru costumele extravagante.
Cred că are vreun ac pe aici.
Nu văd nimic.
Bine. Vă mulţumim frumos şi vă mai aşteptăm pe la noi.
Sigur. Aveţi bun-gust.
E o geantă foarte frumoasă. N-am observat-o până acum.
Da. Am cumpărat-o acum două zile de la o vânzare de bunuri.
Asta explică multe.
Sunt nişte statuete în spate. Vrei să mi le aduci?
S-ar putea să ai ceva de căutat.
Sigur, nici o problemă.
Deci e geanta.
Bineînţeles că e geanta. Nici nu o cunosc pe femeia aceea.
- Cum te numeşti? - Marilyn Mandeville.
De ce eşti singura care mă poate vedea?
E o poveste lungă. Cum ai murit, Marilyn?
Eram la un eveniment de caritate,
unul din evenimentele acelea groaznice,
unde nimeni nu îşi mai aduce aminte care este actul caritabil,
dar unde toţi ştiu unde se află fotografii.
Ei bine, nu avem chef să apar în ziare.
Ştiam că eram toată roşie şi umflată de la atâta plâns după Luca.
- Luca? - Prietenul meu.
Impulsiv, irascibil,
cam aşa de periculos.
Toate lucrurile care îmi plac la un bărbat.
În fine, o prietenă mi-a spus că l-a văzut cu o altă femeie,
aşa că..
L-am dat afară din casă.
Reacţionează mai întâi şi pune întrebări mai târziu.
Dar îl iubeam.
În fine, mă pregăteam să plec de la petrecere,
când l-am văzut în colţul celălalt al camerei.
Şi el m-a văzut.
A scris ceva pe un şerveţel. I l-a dat unui chelner să mi-l dea.
Îţi spun, inima îmi bătea atât de repede, încât credeam că toţi o aud.
Şi, ce a spus?
Nu am vrut să par disperată şi să îl citesc.
Aşa că l-am băgat în geantă.
Mi-am terminat băutura,
apoi aproape că m-am împiedicat de mese şi de scaune ca să ies
mai repede afară, să îl pot citi.
Dar apoi..
Ai murit.
Infarct.
N-am apucat să citesc biletul.
Marilyn, îmi pare rău să îţi spun asta,
dar şansele ca acel bilet să mai fie încă în geantă..
Te rog, vrei să verifici?
Melinda?
Doamne! Ce vânzoleală e pe aici.
Shelby. Bună.
A trebuit să vin aici pentru că tocmai mi s-a întâmplat un lucru foarte ciudat.
M-ai întrebat dacă ştiam pe cineva pe care îl chema Adam Godfrey, nu?
Da.
- Ei bine, tocmai m-a sunat. - Poftim?
Mă pregăteam să iau cina când a sunat telefonul.
Am spus bună ziua, dar nu se auzea nimic. Apoi a închis.
M-am uitat la numărul care m-a sunat. Şi era al lui Adam Godfrey.
Dar tu mi-ai spus că Adam Godfrey a murit, nu?
Da.
Aşa îmi aminteam şi eu, aşa că am scris numărul de telefon.
Melinda, s-ar putea să îţi vină greu să crezi asta,
dar cred că prietenul tău
încearcă să dea de tine din lumea de dincolo.
N-am crezut că te vei mai întoarce.
Nici nu aveam de gând.
Mă bucur că ai făcut-o.
Am o întrebare şi vreau să fii cinstit.
Cum poţi să pleci de lângă familia ta?
Îţi spui că fiica ta nu o să îţi simtă niciodată lipsa.
Nu o să îţi ducă dorul pentru că nu te-a cunoscut.
Soţia ta va iubi din nou şi îi va fi mai bine fără tine.
Îţi spui că munca ta va fi cea care
va rămâne după tine şi că asta e tot ce contează.
Poate că trebuia să înveţi asta, Adam.
Tipul în al cărui mormânt sunt..
A fost iubit cu adevărat.
Trebuie să fi fost un om tare bun.
Aşa crede şi Shelby.
Shelby?
Femeia care jeleşte la acest mormânt,
cea pe care ai sunat-o ca să ajungi la mine.
- N-am sunat-o pe femeia asta. - Nu?
Cine ştia că pot folosi un telefon? Sunt mort.
Numărul ăsta îţi este cunoscut?
E numărul de telefon de la cabană.
Îţi aduci aminte unde e?
Cred că da. De ce?
Pentru că cineva e în acea cabană şi cred
că ar trebui să aflăm cine e.
Drumul ăsta ţi se pare cunoscut?
Nu.
Stai un pic. Ba da.
Am fost pe aici.
Era noaptea, târziu şi mi s-a stricat maşina.
Ba nu, rămăsesem fără benzină.
Tipul care m-a luat cu maşina părea supărat de ceva.
Şi l-am întrebat de ce, dar nu a vrut să vorbească,
până când mi-a auzit numele.
Se pare că citise "Iluzii pierdute" de patru ori
aşa că a vrut să ştie totul despre mine.
I-am spus că trăiesc într-o cabană, departe de toată lumea.
Dar când l-am întrebat despre el a devenit nervos.
Mi-a spus că nu mi-aş dori să am viaţa lui.
Nu prea se descurca, aşa că ne-am oprit la un bar.
Îmi aduc aminte că barmanul a spus că e o benzinărie la vreo 5 km,
dar noul meu prieten a spus că vrea să bea, aşa că am comandat.
Mi-a spus că e om de afaceri şi că avea un fler deosebit,
cel puţin până de curând.
Iar acum lucrurile mergeau rău
şi că nu se mai putea opri.
Şi că a avut ceva informaţii din interior despre ceva.. parcă o fuziune.
A mizat tot ce avea pe asta dar a pierdut totul.
Acum îmi aduc aminte. Mi-a spus că soţia lui nu ştia nimic despre asta.
Nu îi pot spune..
Mi-a spus că nu putea să suporte gândul că trebuie
să renunţe la viaţa pe care a aveau.
Tot ce mai avea era poliţa de asigurare.
Valorez mai mult mort decât viu.
Tipul ăsta îşi iubea atât de mult soţia încât m-am simţit pustiit.
Nu am iubit pe nimeni aşa de mult.
Ţi-a spus numele lui?
Dacă mi-a spus, nu îmi aduc aminte.
Crezi că s-a sinucis?
Aşa părea că are de gând.
Părea deprimat, ca şi cum îşi pierduse orice speranţă,
aşa că am decis să plec de acolo.
Ajutor!
Ajutaţi-mă! Ajutor!
Ce faci?
Şi aşa a devenit el.. tu.
Omul acela, el era numele de pe mormântul meu.
Bănuiesc că el este în cabana ta.
Dar de ce ar fi făcut asta?
De ce ar fi renunţat la tot, la femeia pe care o iubea?
De ce nu? Nu asta ai făcut şi tu?
- Asta e? - Asta e.
- Da? - Cine eşti?
- Cine eşti tu? - Sunt Kate Godfrey.
Tu cine eşti?
Fiica mea.
Eşti fiica lui Adam.
Să spunem doar că el este pe jumătate motivul pentru că m-am născut.
Încă o dată, cine ziceai că eşti?
Scuze. Melinda Gordon. Locuiesc în Grandview
şi îl cunosc pe tatăl tău.
Tu eşti cea care i-ai spus mamei că tata e mort.
Da.
A fost de mare ajutor, ţinând cont de faptul că nu e adevărat.
Ce vrei să spui?
Scuză-mă, pot să intru?
Nu e casa mea.
Deci, ce te face să crezi că nu e mort?
Nici un accident, nici un cadavru, nici un necrolog.
Vrei să îţi mai spun?
Nu, şi eu le-am căutat.
Deci faptul că nu le-ai găsit pentru tine înseamnă că e mort.
Ştiu că e mort.
Ştiu că o să ţi se pară greu de crezut..
Sunt sigură.
Am vorbit cu spiritul tatălui tău.
A, eşti una dintre aceia.
Te rog să mă crezi. E adevărat.
Ştiu că tata a avut nişte fani mai excentrici,
dar asta e prea de tot.
Ştii multe despre tatăl tău?
- Nu. Nici măcar nu i-am citit cărţile. - De ce?
A fost marele zeu al literaturii cel care l-a făcut să ne părăsească.
Sincer, nu m-a interesat.
Kate, tatăl tău mi-a dat toate detaliile
despre ce s-a întâmplat în noaptea când a murit.
Dacă vrei, aş fi bucuroasă să îţi povestesc.
Ştii ce aş vrea? Să mă laşi în pace.
Mama îmi spune că a auzit de la tine că tata a murit.
Mă roagă să vin aici şi să îi adun lucrurile, vin aici şi ce găsesc?
Un frigider plin.
Ţigări în scrumieră. Scrisori deschise de curând.
Mort, pe naiba.
Sper doar să plec de aici până se întoarce.
Kate.. Cel care locuieşte aici se numeşte Steve Burris.
A fost o încurcătură în noaptea în care
a murit tatăl tău şi a fost identificat greşit,
dar tatăl e aici, acum.
Şi doreşte tare mult să vorbească cu tine,
ca să îşi poată găsi liniştea.
Eşti conştientă de faptul că nu eşti nici pe departe credibilă?
Adam, te rog să îmi spui ceva ce ar înţelege Kate. Ajută-mă.
Doar că era un copil atât de frumos.
Credea că eşti atât de frumoasă.
Atât? Hai, mă.. Nu ţi-ai făcut temele?
Numele iepuraşului meu cel pufos, animalul meu preferat.
O poreclă drăgălaşă? Hai. Fă-mă să plâng.
Nu pot.
Mi-a spus că singurul motiv pentru care a plecat
a fost acela de a te elibera de povara de a-ţi fi tată.
Simţea că nu poate să îţi ofere ceea ce aveai nevoie
şi că vei avea o viaţă mai bună fără el.
Să fii convinsă că aşa a fost.
Ştiu cum te simţi.
A făcut un lucru groaznic,
iar tu te-ai gândit la el în fiecare zi
din viaţa ta cu furie şi resentimente, ştiu.
- Ştii? - Da, ştiu,
dar Kate, pentru o clipă, imaginează-ţi că ceea ce îţi spun e adevărat.
Că e aici şi că te iubeşte şi că îi pare rău
că nu a făcut parte din viaţa ta.
Dacă ai putea să îi mai spui ceva, ce ar fi?
I-aş spune să se ducă naibii.
Îmi pare rău.
N-ai de ce. Are dreptate.
A făcut singurul lucru pe care îl putea face..
M-a scos din inima ei şi şi-a văzut de viaţă.
Nu are de ce să mă ierte. Nici un motiv.
Ar fi trebuit să o vezi. Era aşa de marcată, de dură.
Aşa sunt şi eu când vorbesc despre tatăl meu?
Ascultă, fiecare trebuie să se protejeze.
Adică sunt la fel.
Nu, nu eşti la fel.
Ştii, pot să simt durerea.
Partea bună este că ai trecut peste acea durere.
Ai ajutat pe altcineva şi poate, în acest timp,
te-ai ajutat şi pe tine.
Întotdeauna ştii ce să îmi spui.
Ştiam ce să spun.
Ieri erai în stare să mă faci bucăţele.
Şi ieri ai spus ce trebuia, doar că nu am ştiut.
Nu pot să dorm.
Sunt Steve Burris.
O să îmi faci probleme? Trebuie să ştiu.
M-ai auzit când vorbeam cu Kate.
Mă întorceam de la cutia poştală când a venit ea.
Am aşteptat lângă casă să plece, apoi ai venit tu.
Ce i-ai spus ei, cum de ai ştiut?
Mi-a spus Adam.
Sigur. Te-am auzit când spuneai că poţi vorbi cu morţii.
Hai, spune-mi adevărul. Cum ai aflat, de fapt?
Nu minţeam.
Adam mi-a spus despre seara în care a rămas fără benzină.
Cum l-ai luat tu, cum i-ai spus despre problemele cu banii
şi cum i-ai spus că valorezi mai mult mort decât viu.
Nimeni nu ştia asta.
Mi-a spus că a fost ucis în timpul furtunii
şi că i-ai furat portofelul, ca să poţi să îţi înscenezi moartea.
Acum el e în mormântul tău.
Îmi pare rău.
N-am ştiut ce altceva să fac.
Eram pe punctul de a mă sinucide şi..
Când s-a întâmplat, a părut singura variantă.
L-ai găsit.
El m-a găsit.
Adam e aici.
Te rog..
Dacă e într-adevăr aici, fă-l să înţeleagă că eram disperat.
Spune-i că ştiu, am trecut prin asta, dar nu aşa se rezolvă lucrurile.
Spune că înţelege, dar nu asta e soluţia.
Nu poţi să-l laşi într-un alt mormânt.
E nevoit s-o audă în fiecare zi pe Shelby plângând.
Shelby plânge?
Pentru mine?
Spune-i că e norocos. Eu i-am îndepărtat pe cei care mă iubeau.
Tot ce îşi doreşte Adam e să fi avut ce aveai tu.
Dar mi-a spus că avea nevoie să fie liber. Am înţeles.
Asta vroiam şi eu.
Nu, nu e libertate. Am greşit.
A greşit. Nu se simte liber. Se simte..
Foarte, foarte trist.
Şi vrea să îi spui lui Shelby că eşti în viaţă.
Nu pot. Nu o să mă ierte niciodată.
Trebuie să rişti. Uită-te la toate celelalte riscuri pe care ţi le-ai asumat.
Spune că trebuie să rişti.
Şi spune-i că pentru restul, îl iert.
Şi că pentru restul, te iartă.
Mă iartă?
Da.
Steve.. Şi ea te va ierta.
Ar trebui să te simţi bine pentru ce i-ai spus.
Chiar dacă nu o să se întâmple nimic, eşti un om bun.
Drăguţ din partea ta să spui asta,
chiar dacă amândoi ştim că nu e adevărat.
Melinda? Bună, am primit mesajul tău.
Da, trebuie să îţi spun ceva.
În noaptea în care a murit Steve,
ai spus că era singur, dar asta nu e adevărat, nu-i aşa?
De unde ştii?
Prietenul meu, cel de care ţi-am povestit, Adam Godfrey,
era cu el în acea noapte.
Era? Dar ai spus că e mort.
Este. A murit în acea noapte.
Dar au găsit doar un cadavru.
Ştiu. Şi nu era al lui Steve.
Era al lui Adam.
Melinda, ce vrei să îmi spui?
Ceea ce vreau să îţi spun este..
Ceea ce vreau să îţi spun este să priveşti acolo.
O, Doamne..
O, Doamne! Steve!
Trăieşti!
Shelby, mi-a fost aşa dor de tine.
Cum e posibil? Ce s-a întâmplat?
O, Doamne, te văd din nou. Te iubesc aşa de mult..
Shelby, am multe să îţi spun. Am făcut ceva
ce nu o să îţi placă, ceva rău.
O să fie procese şi probleme..
Nu îmi pasă, nu îmi pasă!
Atâta timp cât eşti în viaţă.
Îţi mulţumesc.
În versiunea mea, probabil că ar fi făcut
un infarct imediat cum ieşea din cimitir.
Nu cred, ţi-am citit cartea.
Da?
Da. Noaptea trecută, a fost foarte bună.
Şi pot să înţeleg de ce scriitorul a vrut să trăiască singur.
Eu nu sunt sigur că înţeleg.
Trebuie să te ierţi.
Nu o să vină niciodată, nu? Fiica mea.
Nu o să vină niciodată la mormântul tatălui ei.
- Nu se ştie niciodată. - Ba da.
Asta e o poveste fără final fericit.
Adam, nu sunt fiica ta,
dar cred că ai remarcat că sunt implicată personal.
Şi ştii ce? Dacă aş fi fost fata ta, aş fi..
Aş fi găsit puterea să te iert.
De ce?
Poate pentru că ţi-am citit cartea.
Sau poate pentru că am realizat că fiecare are povestea lui.
Pe care nu o ştii.
Deci, cum se va sfârşi povestea ta?
Cu bine.
Asta e tot ce poţi să îţi doreşti, nu? Să se termine cu bine.
Nu.
Nu îmi spune.
Chiar există.
Da.
Să fiu al naibii.
Tocmai, că nu asta e ideea..
Dar.. De ce o pot vedea?
Adică, în viaţa mea, am cam dat-o în bară peste tot.
Pentru că ţi-ai găsit liniştea.
Măcar un pic. Greşesc?
Nu, nu greşeşti.
Îţi mulţumesc.
Cu mare plăcere.
La naiba!
Ce s-a întâmplat?
M-am împiedicat iar de geanta asta şi mi-am sucit glezna.
De trei zile încoace mi se tot întâmplă lucruri din astea.
Poate este blestemul costumului de pirat pe care îl porţi.
Mă duc la o petrecere grozavă de Halloween. Vrei să vii?
Nu. O să mă duc acasă, o să fac o baie fierbinte
şi o să mă gândesc la orice, mai puţin la fantome.
Ştii, nu te înţeleg. Fantomele şi stafiile sunt distractive.
Sigur.
Vrei să îmi faci o favoare?
Vinde geanta asta. De când am luat-o,
am avut parte numai de ghinioane.
Credeam că nu crezi în superstiţii.
Păi nu cred. Asta ca să vezi ce disperată sunt.
O s-o vând.
Hei, Delia, ce-ar fi ca mâine să închidem
şi să mergem la prânz împreună?
- Sună bine. - Să te distrezi de Halloween.
Era şi timpul. Credeam că nu o să scap
niciodată de fata aia. Hai, uită-te înăuntru.
- Nu văd nici un bilet. - Verifică buzunarul interior.
Nu e nimic.
E o tăietură mică în buzunar. Trebuie să o pipăi.
Gata!
L-am găsit!
Îmi pare rău, Marilyn.
Nu cred că o să îţi placă ceea ce o să auzi.
Ce e? Ce spune?
Smulge-mi inima, de ce nu o faci?
Încă mă iubea. Luca mă mai iubea!
Aşa ne spuneam de fiecare dată
după ce ne împăcam, după o despărţire.
Smulge-mi inima, de ce nu o faci?
Însemna că totul va fi bine.
Am înţeles.
Acum chiar trebuie să îl găsesc.
Stai aşa. Nu vrei să faci asta.
Vezi o lumină?
Da.
Atunci ar trebui să te duci spre ea şi să îl aştepţi acolo.
Ar putea să treacă cam multă vreme.
Nu va părea aşa de mult. Ai încredere în mine.
Du-te. Aşteaptă-l să vină "să-ţi smulgă inima".
Ne daţi sau nu ne daţi?!
Îmi pare rău.. Nu mai am bomboane de vreo două ore.
La revedere.
Cinci semne. Moartea va veni..
Traducerea si adaptarea: gabip
OpenSubtitles.org AP stops working soon, but not for VIP members -> osdb.link/vip